![](/user_photo/2706_HbeT2.jpg)
- •Валеологія як комплексна дисципліна про здоров’я людини, її предмет та завдання.
- •Валеологічна культура вчителя як невід’ємний елемент професійно-педагогічної культури та передумова його адаптації до гуманістичної навчально-виховного процесу.
- •Законодавча та нормативно-правова база України як підстава для реалізації прав дитини на життя і здоров’я.
- •Валефілософія як наука про філософське осмислення здоров’я та здорового способу життя.
- •Поняття про здоров’я, його інтегративний зміст. Здоров’я як основна життєва цінність. Складники та критерії здоров’я.
- •Індивідуальне та суспільне здоров’я.
- •Здоров’я і хвороба. Донозологічний, або пограничний стан між здоров’ям і хворобою.
- •Фактори, що визначають здоров’я.
- •Основні шляхи формування індивідуального здоров’я, поняття про здоровий спосіб життя.
- •Сучасний стан здоров’я населення України, негативні та позитивні тенденції.
- •Демографічна криза в Україні, шляхи її подолання. Здоров’я дітей і підлітків як основа збереження генофонду населення України.
- •Адаптивна, реактивна і резистентна здатність організму людини як фізіологічний механізм і умова виживання в процесі підсилення впливу негативних чинників довкілля.
- •Поняття про біологічні ритми людини. Ендогенні та екзогенні біоритми. Явище десинхронозу.
- •Формування культури здоров’я як соціальна, особистісна та педагогічна проблема.
- •Поняття про валеологічний моніторинг та валеодіагностику, їх мета та основні завдання.
- •Поняття про фізичне здоров’я. Основні антропометричні показники.
- •Рухова активність і здоров’я. Недостатній рівень рухової активності - гіподинамія як фактор ризику.
- •Види порушень постави та склепіння стопи, їх профілактика.
- •Фізична культура як профілактика розвитку гіподинамічного синдрому.
- •Необхідний рівень фізичного навантаження, його критерії. Добова норма рухової активності дітей різного віку. Формування та корекція осанки учнів.
- •Поняття про акселерацію та ретардацію.
- •Основні методи тестування фізичного здоров’я школярів.
- •Валеологічні аспекти роботи з комп’ютером.
- •Загартування, його принципи, умови і правила. Види загартування.
- •Повітряні та водні процедури, їх значення, оздоровче значення та техніка виконання.
- •Харчування і здоров’я. Критерії раціонального харчування. Поняття про дієти.
- •Незбалансоване харчування як причина порушень обміну речовин.
- •Проблеми йодної недостатності та шляхи її подолання.
- •Основні причини виникнення та профілактика захворювань зубів. Гігєна ротової порожнини.
- •Екологічні проблеми харчування людини (хімічне, радіаційне та бактеріальне забруднення продуктів харчування та питної води) та основні шляхи їх подолання.
- •Особиста гігієна та її значення.
- •Попередження порушень гостроти зору. Короткозорість та далекозорість, їх профілактика.
- •Вплив на серцево-судинну систему гіподинамії, нераціонального харчування, стресів та шкідливих звичок. Шляхи подолання їхнього впливу.
- •Валеологічні аспекти і засоби активного довголіття.
- •Долікарська діагностика та невідкладна допомога при загрозливих для життя станах. Склад шкільної та туристичної аптечки. Основні лікарські засоби.
- •Травми грудної клітки і живота (види, ознаки, можливі ускладнення, заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Епілептичний напад (ознаки, можливі ускладнення, заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Класифікація кровотеч. Небезпека крововтрати. Способи тимчасової зупинки кровотеч.
- •Потрапляння сторонніх тіл в око, зовнішній слуховий прохід (ознаки та заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Потрапляння сторонніх тіл у дихальні шляхи (ознаки та заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Гострі отруєння (причини та шляхи потрапляння токсичних речовин в організм, ознаки, можливі ускладнення та основні принципи невідкладної долікарської допомоги).
- •Нетравматичні кровотечі: носова, легенева, шлункова, кишкова, маткова (ознаки, можливі ускладнення, заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Заходи невідкладної долікарської допомоги при укусах отруйних тварин.
- •Травми голови (види, ознаки, можливі ускладнення, заходи невідкладної допомоги).
- •Біль в ділянці серця (причини, характер болю, можливі ускладнення, заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Зомління (причини, ознаки, можливі ускладнення, заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Діабет. Причини захворювання, основні ознаки, ускладнення. Гіперглікемічний та гіпоглікемічний стани. Заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Артеріальний тиск (визначення, прилади для вимірювання, оцінка показників, нормативи для людей різного віку).
- •Втоплення (основні причини та заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Найбільш поширені травми кінцівок (види, можливі ускладнення, заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Сонячний та тепловий удари (причини, ознаки, можливі ускладнення, заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Опіки (види, можливі ускладнення, заходи невідкладної долікарської допомоги).
- •Роль вчителя у профілактиці нещасних випадків у дітей і підлітків. Профілактика дитячого травматизму.
- •Поняття психічного здоров’я і проблеми його комплексного вивчення. Фізіологічні основи психічної діяльності. Взаємовплив біологічного і соціального у психічному розвитку індивіда.
- •Що таке інформаційне перевантаження і чим вона небезпечна?
- •Фізіологічні зміни в організмі у відповідь на дію стресорів
- •Саморегуляція, її види та аспекти. Психогігієна. Роль загальнозміцнюючих заходів у формуванні психічного здоров’я. Сучасні методи психоемоційного розвантаження.
- •Психоемоційна перенапруга. Неврози, їх види та корекція. Зняття психоемоційної перенапруги.
- •Валеологічні аспекти подолання конфліктних ситуацій.
- •Оптимальний режим дня. Значення режиму для здоров’я. Основні шляхи раціональної організації праці і відпочинку школяра.
- •Поняття про соціальне здоров’я. Залежність соціального здоров’я від умов життя людини в суспільстві.
- •Загальна характеристика заразних хвороб, що набули соціального значення, досягнення сучасної медицини в боротьбі з ними. Значення санітарного просвітництва серед населення.
- •Особливості інфекційних хвороб. Інфекційний процес, його періоди. Поняття епідемії та пандемії. Основні групи інфекційних хвороб.
- •Поняття про вакцини та сироватки, особливості їх застосування.
- •Кишкові інфекції. Харчові токсикоінфекції (сальмонельоз, ботулізм), холера, дизентерія. Особливості розповсюдження кишкових інфекцій та профілактичні заходи.
- •Поняття про висипний тиф та малярію.
- •Інфекційні захворювання шкіри. Грибкові захворювання шкіри та її похідних.
- •Паразитарні хвороби. Короста, педикульоз та їх профілактика. Гельмінтози та заходи щодо обмеження їх розповсюдження.
- •Поняття про духовне здоров’я. Сенс життя. Світогляд, ціннісні орієнтації та ідеали особистості, їх вплив на здоров’я. Духовна криза як фактор зниження рівня здоров’я населення України.
- •Механізм дії наркотичних речовин на організм та формування наркозалежності. Основні групи наркотичних речовин – алкоголь, тютюн, наркотики.
- •Наркомани як група ризику щодо захворювання па снід. Шляхи подолання розповсюдження віл серед ін’єкційних наркоманів.
- •Способи раннього виявлення наркотизації. Превентивна просвітницька робота з молоддю як основна форма профілактики вживання наркотичних речовин.
- •Статеве і репродуктивне здоров’я людини. Стан проблеми в Україні.
- •Охорона здоров’я матері і дитини в Україні: сучасний стан проблеми та основні тенденції.
- •Гігієна дітей і підлітків як наука. Основні завдання шкільної гігієни.
- •Психолого-педагогічні засади статевого виховання дітей та підлітків.
- •Вплив навчального процесу на здоров’я учнів. “Шкільний стрес” (дидактогенія) як один з основних чинників погіршення здоров’я учнів.
- •Поняття про здоров’язбережувальне освітнє середовище. Досвід видатних педагогів щодо питань збереження здоров’я учнів у навчально-виховному процесі.
- •Попередження “професійного вигорання” учителя. Культура здоров’я вчителя.
- •Здоров’язбережувальні педагогічні технології. Досвід видатних педагогів щодо питань збереження здоров’я учнів.
- •Методика викладання валеології як наука, її предмет та завдання.
- •Принципи та методи викладання валеології.
- •Методи педагогічного дослідження у викладанні валеології.
- •Основні форми і методи валеологічної освіти та виховання.
- •Психолого-педагогічні підходи до фзвп (формування, зміцнення, відтворення та передачі здоров’я нащадкам).
Вплив навчального процесу на здоров’я учнів. “Шкільний стрес” (дидактогенія) як один з основних чинників погіршення здоров’я учнів.
Здоров’я дитини, її соціально-психологічна адаптація, нормальне зростання й розвиток багато в чому визначаються середовищем, у якому вона живе.
Для дитини 6-17 років цим середовищем є школа, позаяк вона у ній проводить 70% часу. Не випадково гігієністи, фізіологи, педіатри, педагоги, психологи намагаються виділити весь комплекс чинників, які порушують процеси зростання й розвитку дитини, погіршують її здоров’я.
Вплив на здоров’я дітей соціальних, економічних, генетичних чинників давно визначений, але не менш значний вплив комплексу педагогічних чинників доводиться роз’яснювати і педагогам, і батькам, і іншим фахівцям, що працюють у школі. Отже, педагогічні чинники:
Стресова педагогічна тактика.
Інтенсифікація навчального процесу.
Невідповідність методик і технологій навчання вікових і функціональних можливостей школярів.
Нераціональна організація навчальної діяльності.
Функціональна неграмотність педагога.
Відсутність системи роботи з формування здоров’я і здорового способу життя.
Чи насправді сучасна школа є зоною ризику? Нажаль на це запитання можна дати тільки позитивну відповідь.
По-перше, тому, що діє комплекс педагогічних чинників (навіть якщо в якійсь школі вдається вилучити який-небудь із них, ситуація практично не змінюється). По-друге, навіть коли сила впливу кожного з цих чинників мінімальна, вони діють у період інтенсивного зростання й розвитку організму дитини, у найчиттєвіший період до будь-яких несприятливих впливів. По-третє, дія комплексу педагогічних чинників є безупинною, довгостроковою і систематичною, причому сила впливу на організм людини будь-якого несприятливого чинника підсилюється, якщо людина усвідомлює цей вплив як щось неминуче, некероване, незмінне. Це також стосується комплексу педагогічних чинників, які дитина не у змозі змінити, мінімізувати або вилучити.
Найзначущішими з педагогічних чинників ризику є стресова тактика педагогіки впливів. Стрес, який пережила дитина через постійний поспіх, обмеження часу, невдачі, незадоволення дорослих (педагогів та батьків), триває нескінченно. Система окрику, “психологічних ляпасів” на зразок: “Знову всі тебе чекають”, “Знову ти не виконав завдання” (повільній дитині), “Ну що це за почерк”, “Не стараєшся”, “Більше не перевірятиму такі роботи” (дитині з розладом психічного здоров’я або шульзі) стала звичайною і типовою. У такій системі дорослі не бачать “нічого особливого і поганого”, тому що і на серйозніші конфлікти педагоги й батьки часом не звертають уваги.
Постійний страх чергового приниження, докори в неспроможності – ще одне джерело стресу. А якщо врахувати, що цей страх підсилюється не стільки через реальну неспроможність дитини, скільки через усвідомлення того, що уникнути конфліктної ситуації, позбутися її в дитини немає ніякої можливості.
Результати наших досліджень свідчать, що у класах з авторитарним, суворим, недоброзичливим педагогом поточна захворюваність утричі вища, а кількість неврологічних розладів у півтора-два рази більша, ніж у класах зі спокійним, урівноваженим, чуйним педагогом (за інших рівних умов навчання).
Фізіологам добре відомо, що обмеження часу у процесі діяльності є найсильнішим стресогенним чинником. Тим часом у практиці сучасної школи успішність навчання часто визначається не якісними, а кількісними (швидкісними) показниками діяльності. Насмперед ідеться про швидкісну характеристику письма і читання в початковій школі.
Дані нейрофізіологічних досліджень процесів формування навичок письма і читання, проведених упрдовж багатьох років у Інституті вікової фізіології (Росія), свідчать, що несвоєчасне форсування темпу письма і читання гальмує формування цих навичок і порушує їх психофізіологічну структуру. Використання як критерію успішності в освоєнні навички читання швидкісних характеристик, що перевищують 80-90 слів на хвилину, суперечить психофізіологічним закономірностям сприйняття інформації. Під час читання зі швидкістю понад 80-90 слів на хвилину частина інформації не сприймається. Крім цього, надто швидкі артикуляційні рухи ведуть до значної м’язової втоми, а для деяких дітей просто нездійсненні.
Другим за значущістю чинником ризику, що викликає підвищене функціональне напруження, утому й перевтому, є невідповідність методик і технологій навчання віковим і функціональними можливостям учнів. Фактично все те, що стосується швидкісних характеристик діяльності, і є відображенням невідповідності методики віковим і функціональним можливостям дитини. Яскравим прикладом такої невідповідності може слугувати методика навчання безвідривного письма. Така методика порушує психофізіологічну структуру письма, потребує від дитини виконання біомеханічно недоцільних рухів і штучно створює гіпоксію (нестачу кисню через затримку дихання) тощо. Особливо гостро проблема адекватності педагогічних впливів рівневі фізіологічної зрілості стоїть на початку навчання (при вступі до 1-го класу) і при переході до предметного навчання (у 5-му класі).
Ще один чинник ризику, який призводить до різкого зниження працездатності і перевтоми, - це інтенсифікація навчального процесу. Причому інтенсифікація здійснюється різними шляхами. Перший із них (відкритий) – збільшення кількості навчальних годин (уроків, позаурочних занять, факультативів тощо). Якщо врахувати, що в основній школі на готування домашніх завдань необхідно 3-4 години, то неважко підрахувати, що робочий день школяра складає 8-12 годин.
Є інший (прихований) варіант інтенсифікації – реальне зменшення кількості навчальних годин за збереження або зростання обсягу навчального матеріалу. Кожному, хто знайомий із системою початкового навчання й чинних програм – як традиційної, так і розвивальної – зрозуміло, що обсяг навчального матеріалу ні в тій, ні в іншій галузі за останні 50 років не зменшився. Скорочення кількості годин неминуче веде до зростання кількості домашніх завдань та інтенсифікації навчального процесу, утоми й перевтоми.
Висока інтенсивність навчальної праці не дає можливості варіювати навчання, враховувати індивідуальні особливості дитини, залишати резерв для організації полегшеного режиму, необхідного для дітей із відхиленнями у ситані здоров’я. Кількість таких дітей за роки навчання неухильно росте. За період навчання у школі в дітей уп’ятеро зростає частота порушень зору і постави, учетверо – психоневрологічних відхилень, утричі – патологія органів травлення. Причому відзначається висока залежність росту відхилень у стані здоров’я від обсягу й інтенсивності навчального навантаження. Це є доказом того, що погіршення здоров’я школярів пов’язане з інтенсифікацією навчального процесу, перевантаженнями і перевтомою.
Але школа завзято робить вигляд, що ці два процеси не пов’язані між собою. Погодьмося, що мікросимптоматика перевтоми може бути чітко не виявлена, замаскована, а такі її вияви, як дратівливість, поганий сон, плаксивість, нестійкість уваги, низький рівень працездатності часто сприймаються як лінь, небажання вчитися, відсутність старанності. Ми ж говорили про високу вразливість організму школярів до несприятливих впливів. Підвищена чутливість організму до інтелектуальних, фізичних і емоційних перевантажень у поєднанні зі стресовою тактикою педагога, невідповідністю методик і технологій навчання створюють “ідеальні” умови для розвитку нервово-психічних захворювань.
З інтенсифікацією навчального процесу тісно пов’язані порушення гігієнічних нормативів навчального і позанавчального навантаження, праці й відпочинку школярів. Наведу кілька прикладів. Школярі всіх класів недосипають півтори-дві години у 80-90% випадків, а скорочення нічного сну негативно позначається на на функціональному стані їхнього організму. Середня тривалість прогулянок на повітрі зазвичай складає не більше 15-30 хвилин.Усі ці чинники багаторазово підсилюються безграмотністю педагога в питаннях фізіології розвитку дитини, охорони і зміцнення її здоров’я. У цьому не має провини вчителя, це наше загальне лихо. Учитель не готовий працювати з дитиною, що вимагає до себе уваги, розуміння, врахування її індивідуальних особливостей.
Знання дитини – найскладніша з наук, що містить відомості з вікової фізіології і психології, охорони здоров’я, психофізіології навчального процесу і психопедагогіки шкільних труднощів. Це вміння бачити в кожному те індивідуальне, що відрізняє од інших, і те загальне, що характеризує вікові особливості.
Учитель, який знає особливості функціонально стану дітей із відхиленнями в розвитку, не обурюватиметься некаліграфічним чи неохайним почерком, неуважністю, нетямущістю, не дасть контрольну роботу після хвороби, не перевірятиме техніку читання із секундоміром у руках. Отже, школа має отримати знаючого вчителя (і не менш знаючого директора, завуча), і тільки за такої умови вона може “не нашкодити”, не погіршити здоров’я дитини, не зламати її.