![](/user_photo/2706_HbeT2.jpg)
- •Національний авіаційний університет Інститут повітряного і космічного права
- •КосмічнЕ пРаВо
- •Перелік умовних скорочень
- •Мккс - Міжагентський комітет з питань космічного сміття
- •Передмова
- •Модуль і. Міжнародне космічне право Лекція 1 Поняття та джерела міжнародного космічного права
- •1.1. Наука міжнародного космічного права
- •1.2. Поняття міжнародного космічного права
- •1.3. Джерела міжнародного космічного права
- •1.4. Суб'єкти і проблеми міжнародного космічного права
- •1.5. Національне космічне право
- •Лекція 2 Принципи міжнародного космічного права
- •2.1. Особливості та етапи становлення галузевих принципів мкп
- •2.2. Основні галузеві принципи міжнародного космічного права
- •2.3. Основні права та обов'язки держав під час дослідження та використання космічного простору
- •2.4. Демілітаризація космічного простору
- •Лекція 3 Роль Організації Об'єднаних Націй в прогресивному розвитку міжнародного космічного права
- •3.1. Роль Генеральної асамблеї оон у започаткуванні та розвитку міжнародного космічного права
- •2.2. Діяльність Комітету оон з використання космічного простору в мирних цілях з прогресивного розвитку міжнародного космічного права
- •3.3. Спеціалізовані установи оон
- •3.4. Всесвітні конференції оон з дослідження та використання космічного простору в мирних цілях
- •Контрольні питання
- •Лекція 4 Міжнародно-правовий режим космічного простору
- •4.1. Визначення основних термінів і понять міжнародного космічного права
- •4.2. Делімітація космічного та повітряного просторів
- •4.3. Правовий режим геостаціонарної орбіти
- •4.4. Правовий режим небесних тіл
- •Контрольні питання
- •Лекція 5 Правовий статус космічних об'єктів
- •5.1. Реєстрація космічних об'єктів
- •5.2. Рятування та повернення космічних об'єктів
- •5.3. Запуск космічних об'єктів. Запускаюча держава
- •Лекція 6 Правовий статус космонавтів
- •6.1. Визначення термінів
- •6.2. Юрисдикція держави щодо космічних кораблів і екіпажів
- •6.3. Міжнародна космічна станція та Кодекс космонавтів
- •6.4. Рятування космонавтів
- •6.5. Повернення космонавтів
- •Лекція 7 Правове регулювання прикладних видів космічної діяльності
- •7.1. Правове регулювання супутникового зв'язку
- •7.2. Правове регулювання дистанційного зондування Землі з космосу
- •7.3. Правове регулювання супутникової навігації
- •7.4. Правове регулювання космічної метеорології
- •Лекція 8 Інституційні форми багатостороннього співробітництва з дослідження та використання космічного простору
- •8.1. Міжурядові міжнародні організації космічного напряму
- •8.2. Неурядові міжнародні космічні організації
- •8.3. Регіональні міжнародні відносини в космічній галузі
- •8.4. Міжнародна космічна станція (мкс)
- •Лекція 9 Відповідальність у міжнародному космічному праві
- •9.1. Види відповідальності в космічному праві
- •9.2. Особливості міжнародно-правової відповідальності в космічному праві
- •9.3. Порядок відшкодування збитків у космічному праві
- •9.4. Врегулювання спорів у зв'язку з претензіями з компенсації шкоди
- •Модуль іі. Національне космічне законодавство Лекція 10 Правове регулювання світового ринку космічних послуг і технологій
- •10.1. Проблеми правового регулювання світового космічного ринку в світлі рішень Третьої конференції оон з космосу
- •10.2. Міжнародно-правове регулювання зовнішньо-економічних операцій на світовому космічному ринку
- •10.3. Регулювання майнових і немайнових відносин суб’єктів космічного ринку
- •10.4. Роль транснаціонального торгового права у регулюванні світового ринку космічних послуг і технологій
- •10.5. Особливості впливу національного законодавства на правові регулятори світового космічного ринку
- •Лекція 11 Актуальні проблеми міжнародного космічного права
- •11.1. Нові умови космічної діяльності та ефективність її правового регулювання
- •11.2. Проблема демілітаризації космосу
- •11.3. Класичні проблеми міжнародного космічного права
- •11.4. Космічне сміття
- •11.5. Угода про Місяць
- •11.6. Інтелектуальна власність і космічна діяльність
- •Контрольні питання
- •Лекція 12 Національне космічне право України
- •12.1. Історія становлення
- •12.2. Сучасний стан і структура національного космічного права
- •12.3. Конституція України про правове регулювання національної космічної діяльності
- •12.4. Закон України “Про космічну діяльність” – космічна конституція України
- •12.5. Проблеми та перспективи розвитку національного космічного права
- •Контрольні питання
- •Список літератури
11.5. Угода про Місяць
Угода про діяльність держав на Місяці та інших небесних тілах (Угода про Місяць 1979 року) ставить більше проблем, ніж дає конкретних правил поведінки суб’єктів космічної діяльності. Так, прогнозуючи розвиток особливого правового режиму досліджень дальнього космосу, Угода проголошує: “Держави-учасниці цим зобов’язуються встановити міжнародний режим, включаючи відповідні процедури, для регулювання експлуатації природних ресурсів Місяця, коли буде очевидно, що така експлуатація стане можливою найближчим часом. …Будь-яка діяльність щодо природних ресурсів Місяця проваджується таким чином, щоб це відповідало основним цілям міжнародного режиму, який має бути встановлено: упорядковане і безпечне опанування природних ресурсів Місяця; раціональне регулювання цих ресурсів; розширення можливостей у справі використання цих ресурсів; і справедливий розподіл між усіма державами-учасницями благ, одержуваних від цих ресурсів, з особливим урахуванням інтересів і потреб країн, що розвиваються‚ а також зусиль тих країн, які прямо або не прямо зробили свій внесок в дослідження Місяця” [11].
Водночас, підкреслюючи недостатність досвіду освоєння космосу, особливо, що стосується питань комерційного використання космічного простору і ресурсів небесних тіл, проголошений в ст. 12 Угоди принцип юрисдикції і контролю держави над “…космічними апаратами, обладнанням, установками, станціями і спорудами на Місяці” призводить до протиріч зі статтею ІІ Договору про космос у зв’язку з поширенням цієї юрисдикції і на простір навколо об’єкта для убезпечення останнього, тобто, до присвоєння частки космічного простору за принципом “право першого”.
Крім цього, у випадку пілотованих інтернаціональних місій невирішеними залишаються також проблеми відносин між державою реєстрації та іноземним або міжнародним елементом (право якої держави має застосовуватись, якщо правова подія, що врегульована міжнародним приватним правом, відбулась на пілотованому об’єкті чи поза ним в космічному просторі?), а також захисту “права власності” (на винаходи та відкриття в процесі провадження космічної діяльності поза межами Землі, на які розповсюджується право інтелектуальної власності): під час міжнародних космічних експериментів або наукової та господарської діяльності в ході все більшої комерціалізації діяльності в космосі ці невирішені правові питання призведуть до виникнення складних ситуацій, особливо, що стосується визначення прав “співвласників”, отримання та розподілу доходів та ін.
Низка положень Угоди про Місяць викликає не тільки вільне тлумачення цих положень, але й настільки серйозну стурбованість або невизначеність більшості держав світового співтовариства, що на цей час учасниками її стали менше 20 держав світу. Ці положення головним чином стосуються проголошення принципу загального спадку всього людства та зобов’язань “встановити між-народний режим, включаючи відповідні процедури, для регулювання експлуатації природних ресурсів Місяця” [11].
У зв’язку з цим досить цікавою можна вважати позицію фахівців Голландії стосовно статусу п’яти договорів з космосу. Ці коментарі звертають увагу на те, що серед учасників Угоди про Місяць немає переважної більшості промислово розвинених країн світу та такої ж більшості країн, що розвиваються. Відсутність пер-ших, вірогідно, можна було б чекати з огляду на те, що Угода чітко відслідковує тенденцію виключити необмежену комерційну експлуатацію ресурсів Місяця на основі принципу загального спадку всього людства. Основним результатом застосування цього принципу може стати встановлення системи перерозподілу прибутків від такої експлуатації, за якої частину прибутків розвинені країни повинні будуть відраховувати країнам, що розвиваються і самі в експлуатації ресурсів участі не беруть через відсутність фінансових і технічних можливостей. Але саме за цієї причини викликає подив відсутність серед учасників Угоди країн, що розвиваються, оскільки ефективне застосування принципу загального спадку людства по відношенню до Місяця могло б поставити більшість країн, що розвиваються, у відносно вигідне становище. Їх практично повна відсутність серед учасників Угоди уявляється таким, що не має будь-якого сенсу [54].