![](/user_photo/2706_HbeT2.jpg)
- •1.1. Національна та світова валютні системи
- •1.2. Паризька система золотомонетного стандарту. Генуезька система золотодевізного стандарту
- •1.3. Бреттон-Вудська та Кінгстонська валютно-фінансові системи
- •Розділ 2. Регіональні валютно-фінансові угруповання
- •2.1. Валютні блоки
- •2.2. Валютні зони
- •2.3. Валютний союз єс
- •3.1. Мвф: проблеми створення і діяльності
- •3.2. Світовий банк. Банк міжнародних розрахунків
- •3.3. Регіональні фінансово-кредитні установи
- •Особливості функціонування фінансової системи єс
- •5.1. Світові ринки золота
- •5.2. Операції на девізних ринках
- •5.3. Міжнародні розрахункові операції
- •Розділ 6. Розвиток міжнародного ринку цінних паперів
- •6.1. Міжнародний ринок акцій
- •6.2. Міжнародний ринок облігацій. Євроринок
- •6.3. Діяльність фондових бірж на міжнародному ринку цінних паперів
- •Розділ 7. Функціонування міжнародного ринку кредитних ресурсів
- •7.1. Форми міжнародного кредиту
- •7.2. Зовнішній борг і проблеми його обслуговування
- •7.3. Платоспроможність країни та її складові
- •Частина IV. Міжнародний фінансовий лізинг Розділ 8. Сутність фінансового лізингу
- •8.1. Лізинг як економічна категорія
- •8.2. Види лізингу
- •8.3. Умови лізингового договору та його суб'єкти
- •Розділ 9. Міжнародні лізингові операції
- •9.1. Конвенція про міжнародний фінансовий лізинг
- •9.2. Суб'єкти міжнародних лізингових операцій
- •9.3. Переваги міжнародного фінансового лізингу
- •Розділ 11. "брудні" гроші в системі міжнародних фінансів і протидія їх відмиванню
- •11.1. Походження "брудних" грошей та основні канали їх відмивання
- •11.2. Міжнародна протидія відмиванню "брудних" грошей
- •11.3. Україна в боротьбі з відмиванням "брудних" грошей
- •Частина VII. Платіжний баланс як підсумковий показник світогосподарських зв'язків країни Розділ 14. Економічний зміст платіжного балансу
- •14.1. Методологія платіжного балансу
- •14.2. Дефіцит і профіцит платіжного балансу. Концепція резидентності
- •14.3. Економічна рівновага платіжного балансу
- •Розділ 15. Структура платіжного балансу
- •15.1. Класифікація статей платіжного балансу за методикою мвф
- •15.2. Загальне сальдо платіжного балансу
- •15.3. Чинники, які впливають на стан платіжного балансу
- •17.3. Паризький та Лондонський клуби
Розділ 9. Міжнародні лізингові операції
9.1. Конвенція про міжнародний фінансовий лізинг
Якщо в одних країнах є спеціальні закони, які регулюють лізингові операції (наприклад, у Франції та Бельгії), то в інших діють або спеціальні законодавчі акти (Велика Британія і Австралія), або повністю відсутні як спеціальні закони, так і підзаконні акти (США, ФРН).
З метою уніфікації відповідного законодавства різних країн у 1974 p. у межах Міжнародного інституту з уніфікації приватного права (ЮШДРУА) була створена група з розробки правил міжнародного (зовнішнього) лізингу. Ця робота завершилася 28 травня 1988 р. на Міжнародній конференції з питань лізингу і факторингу в м. Оттава (Канада) прийняттям "Конвенції про міжнародний фінансовий лізинг" ("Convention on international financial leasing"). У роботі конференції взяли участь представники 55 країн світу, в тому числі і Радянський Союз. У Конвенції дається погоджене на міжнародному рівні, чітке визначення поняття "міжнародний фінансовий лізинг".
Міжнародний фінансовий лізинг — це операція, в результаті якої одна юридична особа передає в розпорядження іншій матеріальне майно, попередньо придбане нею і вибране за бажанням користувача, в обмін на виплату певних фінансованих внесків з урахуванням амортизації майна.
Крім того, по-перше, лізинго-користувач згодом отримує право на придбання цього матеріального майна. По-друге, матеріальне майно загалом не повинно використовуватися в особистих цілях, або для домашніх (сімейних) потреб користувача. По-третє, в Конвенції приділяється особлива увага необхідності регулювання відносин між постачальником, орендодавцем і користувачем. Саме користувач повинен взяти на себе зобов'язання з догляду за предметом лізингу і використовувати його розумно, підтримуючи в робочому стані, і одночасно регулярно сплачувати внески. Третя особа — постачальник — бере на себе ті ж зобов'язання щодо орендаря, що і відносно покупця — орендодавця, хоч і не є стороною контракту про продаж майна. Орендодавець не несе відповідальності перед орендарем у випадку затримки або невиконання постачання об'єкта лізингу, за винятком тих випадків, коли це сталося безпосередньо з його вини.
Деякі види орендних операцій вилучені зі сфери дії Конвенції. Це передусім такі види оренди, за яких орендні відносини встановлюються безпосередньо між виробником (постачальником) і орендарем, тобто коли є звичайний договір оренди. Конвенція не поширюється на короткострокову оренду (прокат), призначену для задоволення особистих потреб орендаря.
Конвенція застосовується у випадках, коли орендодавець і орендар перебувають в різних країнах, за умови, що ці країни, а також держава, в якій розміщене комерційне підприємство постачальника обладнання, є учасниками Конвенції.
Таким чином, використання на практиці Конвенції про міжнародний фінансовий лізинг дає змогу забезпечити збалансованість правових позицій учасників цих операцій і створює ще більш сприятливі умови для їхньої подальшої інтенсифікації.
Окрім цього, в кожній країні є своє законодавство стосовно регулювання міжнародних лізингових операцій, де, як правило, дається визначення терміна "міжнародний лізинг".
Так, у Законі України "Про лізинг" дається таке визначення міжнародного лізингу — це договір лізингу, що здійснюється суб'єктами лізингу, які перебувають під юрисдикцією різних держав, або в разі, якщо майно чи платежі перетинають державні кордони. Сутність міжнародного лізингу розкривають його основні, домінантні особливості. Серед них слід виділити такі.
1. Відокремлення права власності від права користування активом протягом певного періоду повинно здійснюватися за узгодженням, як мінімум, з двома юридичними, бухгалтерськими та податковими системами.
2. Передача активу в лізинг може здійснюватися в прямій або опосередкованій формі. Пряма форма — коли майно фізично перетинає кордон для того, щоб потрапити в країну лізингоотримувача. Опосередкована — коли майно не треба перевозити через кордон, бо воно вже знаходиться в країні лізинго-отримувача.
3. Період лізингового договору може бути або часом, протягом якого лізингоотримувач користується майном без часу транспортування майна від лізин-годавця до лізингоотримувача, або часом, який включає і час на транспортування, і час користування майном. У разі внутрішнього лізингу час перевезення активу, як правило, настільки короткий, що, приймаючи рішення, ним нехтують. Термін міжнародного лізингу, як правило, включає й час на доставку, якщо він тривалий і витрати на доставку високі. Отже, час перевезення, витрати на транспортування та страхування — це важливі фактори в разі укладання договору міжнародного лізингу.
4. Термін лізингової угоди, як правило, збігається з терміном корисної служби активу.
5. Платежі за міжнародним лізингом можуть здійснюватися у формі національної валюти лізингодавця, лізингоотримувача або третьої країни у формі колективної валюти або у формі товару, послуги чи природного ресурсу.
Сьогодні міжнародний лізинг став одним з найбільших джерел капітальних інвестицій як у промислово розвинутих країнах, так і в тих, що розвиваються. Лізинг є пільговою галуззю інвестиційної діяльності та особливим видом фінансування. Як система фінансування лізинг використовує елементи орендних відносин, кредитного фінансування, розрахунки за довгостроковими зобов'язаннями та інші фінансові механізми. Окрім цього, лізинг — це особливий вид інвестиційної діяльності. Він сприяє інтенсивному розвитку національної економіки країни, підвищенню її конкурентоспроможності на світовому ринку, стимулює експортну діяльність національних виробників, прискорює обіг капіталу, підвищує ліквідність підприємств.