![](/user_photo/_userpic.png)
Фицула М.М. - Педагогика
.pdfматер
М. М. Фіцула
Педагогіка
Посібник
Київ
Видавничий центр «Академія»
2002
Допущено Міністерством освіти і науки України як навчальний посібник для студентів вищих педагогічних закладів освіти
(Лист № 2/948 від 13. 07. 2000 р.)
У посібнику розкрито загальні засади педагогіки, теорії навчання й виховання учнів, управління навчально-виховним процесом у загальноосвітній школі з урахуванням сучасних досягнень педагогіки і психології, досвіду розбудови та особливостей сучасного реформування української школи. Подано матеріал з історії виховання, школи і педагогіки, а також розвитку шкільництва і педагогічної думки в Україні від часів Київської Русі до сьогодення.
Рецензенти:
доктор педагогічних наук, професор, член-кореспондент АІІН України Б. М. Сту парик;
доктор педагогічних наук, професор А. В. Вихрущ
|
© М. М. Фіцула, 2002 |
ІЗВМ 966 - 580 - 123 - 6 |
© ВІД «Академія», оригінал-макет, 2002 |
© Обкладинка В. М. Штогрина, 2002 |
Зміст
1. Загальні засади педагогіки
1.1. Предмет і завдання педагогіки |
|
Педагогіка як наука, |
9 |
її становлення і розвиток |
|
Предмет і основні категорії педагогіки |
17 |
Система педагогічних наук. |
|
Зв'язок педагогіки з іншими науками. |
21 |
Завдання педагогіки |
|
Напрями, течії зарубіжної педагогіки |
24 |
1.2. Логіка і методика |
|
педагогічних досліджень |
|
Наукові дослідження — шлях |
28 |
до розв'язання проблем педагогіки |
|
Методологія педагогіки |
29 |
Методи науково-педагогічного |
ЗО |
дослідження |
|
Етапи педагогічного дослідження |
39 |
1.3. Розвиток, виховання |
|
і формування особистості |
|
Процес розвитку і формування |
44 |
особистості |
|
Спадковість і розвиток |
51 |
Вплив середовища на розвиток |
53 |
і формування особистості |
|
Розвиток і виховання |
56 |
2 .Теорія освіти і навчання
(дидактика)
Діяльність як чинник розвитку |
58 |
особистості |
|
Зарубіжні теорії розвитку особистості |
59 |
1.4. Мета виховання |
|
Поняття мети виховання |
62 |
Завдання основних напрямів |
67 |
всебічного розвитку особистості |
|
Зарубіжна педагогіка |
73 |
про мету виховання |
|
2.1. Суть процесу навчання |
|
Поняття дидактики |
75 |
Процес навчання |
78 |
Функції процесу навчання |
80 |
Структура діяльності вчителя |
85 |
в навчальному процесі |
Психолого-педагогічні основи навчально-пізнавальної діяльності учнів 86
2.2. Зміст освіти в національній школі
Поняття змісту освіти |
91 |
Характеристика навчальних планів, |
94 |
програм і підручників |
|
Взаємозв'язок загальної, |
100 |
політехнічної та професійної освіти |
|
Зміст освіти зарубіжної школи |
106 |
2.3. Закономірності |
|
та принципи навчання |
|
Закономірності навчання |
108 |
Характеристика основних принципів |
110 |
навчання |
|
2 . 4 . Методи і засоби н а в ч а н н я |
|
Поняття методів навчання |
118 |
та їх класифікація |
|
Методи організації та здійснення |
120 |
навчально-пізнавальної діяльності |
|
Методи стимулювання навчальної |
129 |
діяльності учнів |
|
Методи контролю |
133 |
і самоконтролю у навчанні |
|
Засоби навчання. |
|
Використання комп'ютерної техніки |
140 |
у навчанні |
|
Вибір методів навчання |
143 |
2.5. Види і форми організації навчання
|
Види навчання |
147 |
|
Поняття про форми |
155 |
|
організації навчання |
|
|
Урок як основна форма |
158 |
|
організації навчання |
|
|
Підготовка вчителя до уроку |
168 |
|
Позаурочні форми навчання |
171 |
|
Пошуки ефективних форм навчанйя |
186 |
|
в зарубіжній школі |
|
|
2.6. Контроль за навчально- |
|
|
пізнавальною діяльністю |
|
|
Суть і основні види контролю |
188 |
|
успішності учнів |
|
|
Оцінка результатів навчально- |
193 |
|
пізнавальної діяльності учнів |
|
|
Зарубіжна практика контролю |
200 |
|
успішності учнів |
|
|
2.7. Вибрані проблеми дидактики |
|
|
Диференційоване навчання в школі |
202 |
|
Проблема навчання обдарованих дітей |
206 |
|
Неуспішність учнів |
209 |
|
і шляхи її подолання |
|
3. Теорія |
3.1. Суть процесу виховання |
|
виховання |
Процес виховання, його специфіка, |
|
|
компоненти і рушійні сили |
214 |
|
Етапи процесу виховання. |
218 |
|
Управління процесом виховання |
|
|
Самовиховання: суть, умови, |
221 |
|
етапи, прийоми |
|
|
Перевиховання: |
225 |
|
суть, функції, етапи, принципи |
|
|
Результати процесу виховання |
229 |
|
Шляхи підвищення ефективності |
231 |
|
процесу виховання |
|
|
3.2. Основні закономірності |
|
|
та принципи виховання |
|
|
Основні закономірності процесу |
235 |
|
виховання |
|
|
Характеристика принципів виховання |
236 |
3.3. Основні напрями виховання |
|
|
Розумове виховання |
|
242 |
Формування наукового світогляду |
245 |
|
Моральне виховання |
|
249 |
Статеве виховання і підготовка |
254 |
|
до сімейного життя |
|
|
Виховання свідомої дисципліни, |
260 |
|
почуття обов'язку та відповідальності |
||
Правове виховання |
|
265 |
Виховання несприйнятливості |
273 |
|
до наркогенних речовин |
|
|
Екологічне виховання |
|
276 |
Трудове виховання |
|
278 |
Економічне виховання |
|
284 |
Профорієнтаційна робота в школі |
289 |
|
Естетичне виховання учнів |
293 |
|
Фізичне виховання |
. |
297 |
Зміст виховання в зарубіжній школі |
303 |
|
3.4. Загальні методи виховання |
|
|
Поняття методу та прийому виховання |
307 |
|
Характеристика основних груп |
309 |
|
методів виховання |
|
|
3.5. Організаційні форми |
|
|
виховної роботи |
|
|
Поняття позакласної |
|
333 |
та позашкільної виховної роботи |
||
Масові, групові та індивідуальні |
335 |
|
форми виховної роботи |
|
|
Позашкільні навчально-виховні |
343 |
|
заклади |
|
|
3.6. Виховання |
|
|
учнівського колективу |
|
|
Поняття колективу: |
|
347 |
суть, ознаки, функції, структура |
||
Шляхи згуртування колективу |
350 |
|
Органи учнівського самоврядування |
354 |
|
Виховний вплив колективу |
360 |
|
3.7. Спільна виховна робота |
|
|
школи, сім'ї та громадськості |
|
|
Завдання, зміст і методика |
365 |
|
виховання дітей в сім'ї |
|
|
Шляхи підвищення |
|
370 |
педагогічних знань батьків |
|
Види й методи роботи з батьками учнів |
374 |
|
Залучення громадськості |
|
|
до виховання дітей. |
|
|
Церква і виховання |
378 |
|
підростаючого покоління |
|
|
Дитячі та юнацькі організації |
382 |
|
3.8. Робота класного керівника |
|
|
Завдання і функції класного керівника |
389 |
|
Планування роботи класного керівника 392 |
|
4. Школознавство |
4.1. Наукові засади |
|
|
внутрішкільного управління |
395 |
|
Принципи управління освітою |
|
|
Органи освіти: їх функції та структура |
397 |
|
Керівництво навчально-виховною |
399 |
|
роботою школи |
|
|
Планування роботи школи |
403 |
|
Особливості внутрішкільного контролю 409 |
|
|
4.2. Методична робота в школі |
|
|
Роль методичної роботи в підвищенні |
414 |
|
рівня професійної підготовки вчителя |
|
|
Основні форми |
416 |
|
методичної роботи в школі |
|
|
4.3. Вивчення, узагальнення і поширення |
|
|
передового педагогічного досвіду. |
|
|
Впровадження досягнень педагогічної |
|
|
науки в шкільну практику |
|
|
Поняття передового |
423 |
|
педагогічного досвіду |
|
|
Вивчення, узагальнення і поширення |
425 |
|
передового педагогічного досвіду |
|
|
Втілення досягнень педагогічної науки |
430 |
|
в шкільну практику |
|
|
Наукова організація педагогічної праці |
433 |
5.3 історії |
5.1. Педагогіка давнього світу |
436 |
педагогіки |
Виховання у первісному суспільстві |
|
|
Виховання і навчання в країнах |
441 |
|
Давнього Сходу |
|
|
Виховання і навчання |
443 |
|
у Давній Греції та Римі |
|
|
Елементи педагогіки у філософських |
446 |
|
системах давнього світу |
5.2. Розвиток школи, пихоплння і педагогічних ідей у середньовічній Європі, в епоху Відродження та Реформації
Особливості освітньо-виховної практики та педагогічної думки в епоху середньовіччя.
Виникнення університетів |
451 |
Школа і педагогічна думка в Європі |
454 |
в епоху Відродження та Реформації |
5.3. Становлення і розвиток зарубіжної педагогічної науки (XVII—XX ст.)
Педагогічна система Я.-А. Коменського 458 Розвиток педагогічної теорії і практики в працях
інших видатних педагогів |
461 |
Реформаторська педагогіка |
469 |
зарубіжних країн кінця XIX — XX ст. |
|
Розвиток педагогічної думки в Росії |
474 |
у XVIII — XIX ст. |
|
Прогресивна педагогіка в Росії |
477 |
на початку XX ст. |
|
5.4. Історія української |
|
школи і педагогіки |
|
Виховання, школа |
481 |
і педагогічна думка в Київській Русі |
|
Освіта і педагогічна думка у період |
|
українського Відродження |
485 |
(XVI — перша половина XVII ст.) |
|
Українська педагогіка другої половини |
491 |
XVII — кінця XVIII ст. |
|
Освіта і педагогічна думка в Україні |
497 |
першої половини XIX ст. |
|
Педагогічна система К.Д. Ушинського |
504 |
Освіта і педагогічна думка в Україні |
|
в другій половині XIX — |
508 |
на початку XX ст. |
|
Освіта, шкільництво |
|
і педагогічна думка в Україні у XX ст.
Загальні засади педагогіки
1.1. Предмет і завдання педагогіки
Педагогіка як наука, її становлення і розвиток
Педагогіка — |
сукупність |
теоретичних і прикладних наук, що вив- |
чають процеси |
виховання, |
навчання і розвиту особистості. |
Термін походить від грецьких слів «раіз» («раісіоз») — дитя і «а£о» — веду, виховую, тобто «дітоводіння», «дітоводство». У Давньому Вавилоні, Єгипті, Сирії «пайдагогос» найчастіше були жерці, а в Давній Греції — найрозумніші, найталановитіші вільнонаймані громадяни: педономи, педотриби, дидаскали, педагоги. У Давньому Римі цю роботу доручали державним чиновникам, які добре оволоділи науками, багато мандрували, знали мови, культуру і звичаї різних народів.
Усередні віки педагогічною діяльністю займалися переважно священики, ченці, однак у міських школах та університетах — дедалі частіше люди зі спеціальною освітою.
УДавньоруській державі педагогів називали «майстрами». Упродовж багатьох століть тут не існувало спеціальних навчальних закладів для підготовки вчителів. Ними були і дяки з піддячими, і священнослужителі, і мандрівні дидаскали — «школярі-книжники». Відомості про те, як ставилися до них, містить «Слово о том, яко не забиваті учителей своих» Кирила Туровського: «Если и научился от простого человека, не от иерея, то держи в своем сердце
иуме память о нем до исхода души своей... Непомящие же, откуда добро познали, те подобни голодному и измерз-
10 |
Загальні засади педагогіки' |
шему зимой псу, которого согрели и накормили, а он начал лаять на согревшего и накормившого сго»1.
У своєму розвитку педагогіка пройшла такі стадії: народна педагогіка — духовна педагогіка — світська педагогіка.
Народна педагогіка — галузь педагогічних знань і досвіду народу, що виявляється в домінуючих у нього поглядах на мету, завдання, засоби і методи виховання та навчання.
Цей термін уперше вжив О. Духнович у підручнику «Народна педагогия в пользу училищ и учителей сельских».
У 60-х роках XX ст. у педагогічну науку запроваджено термін «етнопедагогіка» (Г. Волков). Якщо поняття «народна педагогіка» охоплює емпіричні педагогічні знання без належності до конкретної етнічної спільноти, то поняття «етнопедагогіка» пов'язане з конкретною етнічною належністю педагогічних традицій. Вона досліджує можливості й ефективні шляхи реалізації прогресивних педагогічних ідей народу в сучасній науково-педагогічній практиці, способи встановлення контактів народної педагогічної мудрості з педагогічною наукою, аналізує педагогічне значення явищ народного життя і визначає їх відповідність сучасним завданням виховання2 .
Українська народна педагогіка — складова народознавства (українознавства) й водночас один із засобів його реалізації на практиці, тобто є основою педагогіки народознавства.
Педагогіка народознавства — напрям сучасної педагогіки, шкільної практики, який забезпечує практичне засвоєння учнями (в процесі продовження творчих традицій, звичаїв і обрядів, у діяльності, поведінці) культурно-істо- ричних, мистецьких надбань батьків, дідів і прадідів.
Народознавство у вузькому значенні (етнографія) — наука про культуру, побут народу, його походження й розселення, національні традиції, звичаї, обряди. У широкому значенні — це сукупність сучасних наук про народ, його духовність, національну культуру, історію, а також здобутки народного і професійного мистецтва, які відображають багатогранність життя народу, нації.
1Кравець В.П. Історія української школи і педагогіки. — Тернопіль, 1994. — С. 22.
2Див.: Волков Г.Н. Зтнопедагогика чувашского народа. — Чебоксари, 1966. — С. 22.