![](/user_photo/2706_HbeT2.jpg)
- •1.Дати характеристику основ права, предмет, методологія.
- •2.Визначити місце і роль права. Його функції
- •4.З*ясувати і проаналізувати загальні підходи до розуміння права.
- •7.Сутність права. Його ознаки
- •8. Дати розуміння принципів права та їх сутності
- •9. Розкрити поняття зміст і механізм правового регулювання.
- •10. Дати розуміння предмету і методу правового регулювання
- •11. З’ясувати поняття «джерело» (форма) права і їх особливості та види.
- •12. Розкрити поняття «норма права» , зробивши при цьому їх класифікацію.
- •13. Дати розуміння структури норми права.
- •14. Показати правоутворення як процес самоорганізації права, його види та суб’єкти.
- •15. Показати спільне і відмінне в поняттях "правоутворення" і "правотворчість".
- •16. Дати розуміння системи права, основних структурних елементів і критеріїв їх розуміння
- •17. Дати розуміння системи законодавства, її структури і перспективи її розвитку в Україні
- •18. Розкрити тенденції системи права і системи законодавства в Україні
- •19. Нормотворчість як вид регулювання державної діяльності
- •20. Показати місце правовідносин в загальній системі соціальних відносин. Ознаки правовідносин.
- •21. Дати розуміння правовідносин в широкому і вузькому розумінні.
- •29. Дати характеристику актам тлумачення юридичних норм
- •30. Дати розуміння правової поведінки, основних рис і видів правомірної поведінки.
- •31. Правопорушення.Встановлення відповідальності за правопорушення.
- •32.Дати розуміння категорії «конституційне право» і розкрити його предмет.
- •33.Зробити аналіз основ суспільного ладу і політики України.За Конституцією України.
- •34.Дати характеристику національно-державного устрію України за Конституцією.
- •35.Зясувати основні права і свободи громадян України за к.У. Та іншими законами і їх реалізації на практиці.
- •39. Предмет цивільного права
- •42. Ава 4. Адміністративно-правові (управлінські) методи і форми 4.1. Методи державного управління
- •43. Значення юридичних актів управління як прояву управління
- •44. Проаналізувати категорію «адміністративне правопорушення» як підставу притягнення до адміністративної відповідальності.
- •45. Зясувати прояви адміністративної відповідальності і їх закріплення в кодексі про адміністративні правопорушення.
- •46. Зясувати предмет цивільного права України і його інститути.
- •47. Охарактеризувати зміст цивільного кодексу України і вказати які відносини він регулює.
- •48. Зясувати призначення норм цивільного права.
- •49. Охарактезувати структура цивільних правовідносин.
- •50.Поняття позовної давності
- •Загальна позовна давність
- •Спеціальна позовна давність
- •51.Загальна характеристика Кримінального кодексу України
- •52Поняття кримінального права
- •53.Поняття злочину та його ознаки
- •Поняття покарання
- •54.Конституційно-правовий статус Верховної Ради України
- •55Види джерел конституційного права України
- •56.Конституційно-правовий статус Президента України
- •58. Форми державного правління і державного устрою
- •63.Дати визначення конституцйно-правового статусу органів виконавчої влади
- •65. 1.Поняття функцій держави.
- •2. Види державних функцій.
- •3. Форми і методи здійснення функцій держави.
- •66.Поняття і форми власності в Україні
- •67. Порядок прийняття на роботу
- •78. Поняття держави та її ознаки
- •79. Поняття й структура норм права
- •80. Особисті й майнові права та обов'язки батьків і дітей
- •81. Адміністративне право України: поняття і предмет правового регулювання
- •82. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність
82. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність
До обставин, які виключають кримінальну відповідальність, відносяться: необхідна оборона, крайня необхідність та відмова від доведення злочину до кінця.
Під необхідною обороною розуміють право громадянина на захист від будь-якого нападу чи посягання. При цьому, якщо громадянин, захищаючись, зм
ушений буде нанести ушкодження нападникові, то він не буде нести
284
за це кримінальної відповідальності. Однак поняття необхідної оборони передбачає, що. захищаючись, громадянин не повинен перевищувати меж необхідної оборони. Так, якщо громадянин, захищаючись від посягань підлітка, які полягають у вимаганні невеликої суми грошей. нанесе йому тяжкі тілесні ушкодження, то в такому випадку суд може визнати перевищення меж необхідної оборони з боку того. хто захищався, і притягти його до кримінальної відповідальності.
Визначення меж необхідної оборони є дуже складною справою в судових засіданнях. Адже людині, на яку чиниться напад, буває дуже
важко визначити ступінь небезпеки для її життя і не перевищити, захищаючись, меж необхідної оборони.
Під крайньою необхідністю розуміють такі дії особи чи фупи осіб, які містять у собі склад злочину, але спрямовані на те, щоб усунути ще більшу небезпеку для суспільства. Розгляньмо такий приклад. Корабель, потрапивши в шторм, почав тонути. Прагнучи врятувати корабель і команду, капітан наказав викинути частину вантажу за борт. Вчинивши так, капітан врятував судно і людей, але в його діях міститься склад злочину. Адже він цілком свідомо заподіяв шкоду власникові вантажу. В даному випадку капітан може бути звільнений від відповідальності, оскільки він діяв в умовах крайньої необхідності.
83. Форма держави розглядається як двоскладна структура: форма державного правління та форма державного устрою. Перша відповідає на питання: «Хто править?», а друга — «За яким територіальним принципом?».
Форма державного правління залежить від способу організації верховної влади в державі, від того, що визнається формальним джерелом влади: воля однієї особи, небагатьох осіб (панівної верстви) чи спільної волі всього народу (схема 13). Такий принцип класифікації форм державного правління бере початок від Платона та Арі-стотеля, які виділяли три форми: монархію, аристократію, демократію (політію — у Арістотеля) та їхні спотворені чи недоцільні типи. На сучасному етапі виділяють дві форми: монархію та республіку.
Монархії — це держави, влада в яких належить одній особі пожиттєво на підставі спадкоємного права. Монархії можуть бути абсолютними (необмеженими) та обмеженими. В абсолютних монархіях влада максимально централізована — фактично законодавча, судова та виконавча її гілки підлягають управлінню з єдиного центру. Сучасні монархії переважно конституційні, які обмежені в повноваженнях володаря. Конституційні монархії є двох типів: парламентська та дуалістична. У парламентських монархіях реальна влада належить парламенту, а монарху відведено представницькі функції; в дуалістичних — монарх очолює виконавчі структури.
Республіки — це такі держави, де головою держави є одна особа чи колективний орган, що обираються всім населенням через процедуру періодичних виборів.
За способом організації здійснення влади розрізняють республіки з парламентською і президентською системами.
Головною відмінністю між цими обома системами є те, що за парламентської системи всенародно обираються депутати до парламенту, а за президентської— і депутати, і президент. Відповідно «прямий мандат народу», наданий президенту, визначає особливий його статус із широкими повноваженнями: президент є одночасно і головою уряду, і головою держави. У парламентській республіці влада зосереджена в парламенті, а голові держави відведено представницькі функції.
Існує також змішана система — парламентсько-президентська. Тут, як і за президентської системи, і парламент і президент обираються народом, незалежно одне від одного. Але, на відміну від неї, присутня посада прем'єр-міністра, який очолює виконавчу владу в країні.
Форма державного устрою — це таке територіально-організаціне структуру-вання держави, яке визначається порядком поділу країни на складові частини (штати, кантони, провінції, республіки, землі, області тощо), характером взаємин поміж ними та центральною владою. Вирізняють дві основні форми державного устрою: унітарна та федеративна.
Унітарною є така держава, яка являє собою єдину, політично однорідну організацію, що складається з адміністративно-територіальних одиниць, які не мають власної державності. Вона має єдину конституцію та громадянство, єдину систему права та «урядову вертикаль». Певна автономія адміністративних одиниць не супе речить принципу унітаризму, але її межі встановлює центр. За ступенем наданої автономії (самостійності) великим регіонам унітарні країни поділяються на централізовані та децентралізовані.
Головною відмінністю федерації є надання певної політичної самостійності великим територіальним утворенням всередині держави, які разом з народом вважаються суб'єктами державного суверенітету, хоч і не мають права одностороннього виходу зі складу союзної держави. Суб'єкти федерації можуть мати власну конституцію та подвійне громадянство, а також свої виконавчі, законодавчі й судові органи влади.
Найнижчим ступенем державної єдності є конфедерація. Це міждержавний союз, який формується на добровільній засаді, задля втілення якихось конкретних спільних цілей. Суб'єкти конфедерації повністю зберігають свій державний суверенітет, відсутня центральна влада (є лише спільні координуючі органи) і щонайважливіше — кожна держава може вийти зі складу конфедерації за власним бажанням, без згоди на те інших членів.